Sandstormen medförde oundvikligen flera fall av lunginflammtion.
Det hade kommit in sand överallt.
Speciellt eftersom det inte fanns några nya brädor till skydd.
Genom sprickorna i fönsterglaset vid Claires säng.
Det fanns inga värdesaker eller pengar på Manderlay.
Det fina uret som ännu tickade på spiselhyllan-
- var inte schweiziskt, som Mam trodde-
- utan en lokal, värdelös kopia.
Manderlays Fria bolag var slut.
Wilhelm och Grace trodde inte att folk skulle komma till skolan.
Men en efter en dök folket på Manderlay upp.
Jag är glad för att ni alla har kommit.
Men jag har inte förberett någon lektion.
Jag vill bara säga...
...att jag är ledsen över den här hopplösa situationen.
Ni kan självklart inte ha så stor nytta av mina ord.
Det har hon i alla fall lärt sig.
Men vad angår hopplösheten så känner vi väl till den.
Miljoner plantor står där ute under sanden.
Om vi kan rädda 50, kan vi odla en liten mängd av hög kvalitet-
- och få ett högre pris.
Jag tycker att vi ska handla.
Så blev den stora katastrofen tur i oturen för Grace.
Folk såg nu en gemensam fiende i sanden-
- och arbetade sida vid sida med sin värsta fiende-
- för att nå det gemensamma målet som fria, myndiga amerikaner.
Stanley och Bertie hade stuckit ner pinnar i marken-
- så folk kunde hitta de fröplantor som skulle räddas.
Flora fortsatte barnsligt att reta Grace-
- för att hon var förtjust i Timothy.
- God natt, gamla Wilma. - God natt, mitt barn.
Vi kan lägga oss och prata lite innan vi somnar.
Nej tack. Jag är inte tillräckligt trött för att lägga mig än.
Det hjälper att gå en sväng.
Det är en bra idé att promenera när kroppen inte är trött.
Det brukar jag också göra.
- God natt. - God natt.
Grace uppskattade att allt tycktes gå av sig självt.
Men att hon inte hade spelat en aktiv roll, kändes tomt-
- och gett plats för andra känslor.
Mänskliga saker som instinkt och känslor.
Grace fick en olycksbådande känsla av hemlöshet.
Grace befann sig plötsligt bakom badhuset.
Utan förvarning utvecklades hemlösheten till en längtan efter-
- att känna det rostiga röret, följa strömmen av smutsigt vatten-
- in i det rum där nakna kroppar tvättades i billig tvål.
Svart hud.
Maskulin och svart mandom.
Graces tankar vid badhuset var ovärdiga och syndiga.
Hennes tankar skulle helgas planen för Manderlay.
Och där hade dessa tankar absolut inget att göra.
Grace tvingade sig själv att sova för att glömma de svarta kropparna.
Det var faktiskt möjligt tack vare envisheten i släkten.
Men fröplantan och hennes älskogshungrande kropp-
- gav inte upp. Det visade sig i en dröm.
Grace var i ett fjärran land.
Det fanns kvinnor i exotiska dräkter och män i turbaner.
Även i sömnen hatade hon att erkänna-
- att hennes far kanske hade rätt.
Men det var ett harem.
En grupp svarta slavar kom bärande på ett enormt fat med dadlar.
Och Grace låg i dadlarna och skälvde av lust-
- medan beduiner tillfredsställde henne en efter en med sina näsor.
Det blev ännu mer förvirrande när Timothy dök upp.
Han var samtidigt slaven som kom med vin, och självaste shejken-
- vars myndiga händer kände Graces mest intima öppningar.
Jag måste ha försovit mig.
Ursäkta, men Claire är dålig igen.
Ja, hon har hög feber igen. Har hon fått något att äta?
Ja. Lammkotletter och kyckling.
Lite havregröt, men hon gillar det inte.
Hon var sjuk förra året under sandstormen.
Men stormen var värre i år.
Ni borde åka hem till den rena luften och fyllda matlager.
Vi är tillsammans om det här. Hur hårt det än blir.
Det blir det. Jag har sett hur lite vi har kvar.
Men en del proppar fortfarande i sig.
Du har rätt. Vi måste prata om det.
Det ordnar sig, Rose.
Jag föreslår att vi ransonerar den sista maten-
- och sprider ut det över en månad tills vi kan skörda grönsakerna.
Jag hör att det finns så lite bönor och potatis kvar-
- så jag tycker att vi ger det till Rose, för Claire behöver mat.
Resten delar vi lika mellan oss.
Ursäkta, men...
- Gäller det oss också? - Ja, självklart.
Vi har ätit mat som din far aldrig hade accepterat.
Joseph säger att det rent juridiskt inte ens kan kallas mat.
Din far brukade låta oss skaffa mat när kistan var tom.
Vi måste kunna stjäla någonstans.
Men det går väl inte heller, miss Grace?
Du är visst en tuffing.
Jag är nog det.
Kapitel sex Hårda tider på Manderlay
Gårdens mest näringsrika mat gjorde tyvärr inte Claire frisk.
Hon behövde kött. Det visste Timothy.
De måste nu klara sig utan den lojala åsnan vid kvarnen.
Det lovade gott för moralen-
- att gangstrarna nu försökte reparera bilen efter sandstormen.
Men juristen Joseph som kunde tolka de mest invecklade texter-
- fick ge upp med Ford-manualen från 1923.
Med tiden växte Manderlays utspridda plantor sida vid sida-
- med invånarnas svält.
Det lilla åsnekött som fanns kvar var förbehållet Claire.
Grace fann sig i den svåra situation-
- att hon tillsammans med Wilma och de andre gjorde det förbjudna.
Hon följde sydstatsseden och åt jord.
Joseph hade gett upp på Ford-manualen-
- men fann en snurrig formulering i kontraktet-
- han hade ingått med Graces far vid sin anställning.
Den kunde med lite god vilja tolkas så-
- att vissa omständigheter tillät den anställde-
- att åtnjuta högre makter än sin chef.
I det här fallet innebar det hans mage.
Den goda nyheten var att även om torkan hade varit hård mot marken-
- hade Stanley och Timothy hittat ett sätt att bekämpa det på.
Ett ögonblick.
Nu kommer det.
Men den bästa nyheten var Claire-
- som genom ett mirakel nu åt den goda maten.
Det skedde alltid mitt i natten när alla sov och ingen såg det-
- men ändå...
Hade Grace trott att svälten skulle dämpa hennes sensuella fantasier-
- var motsatsen det som hände.
Flora, vad händer inne hos hönsen?
- Slåss de? - De fyra vita mot den svarta?
- Ska jag öppna dörren så ni kan se? - Nej.
Men det är en väldigt stolt svart höna.
Det skulle inte förvåna mig om de andra hackade på henne.
Nu ska du inte retas, Flora.
- God natt, då. - God natt.
Flora hade retat Grace om den lilla svarta hönan.
Men de gjorde den illa. Det var inget tvivel om det.
Och för att göra det värre kom hettan i hennes länder tillbaka-
- trots den stackars hönans skrik på hjälp.
Den blev kanske stärkt av det?
Krossad, förödmjukad och skräckslagen för sitt förstånd-
- flydde hon.
Och i ett anfall av galenskap, det som andra kallar liderlighet-
- slängde hon sig på sängen och glömde allt om skam-
- och gjorde det hon inte hade gjort sen barndomen-
- då hon inte visste att det var så fel.
Hon pressade sig mot den knut hon hade gjort av täcket.
Det är svårt att säga om hon njöt av det.
Men hon fortsatte. Hon kunde inte längre kontrollera det.
Utan hänsyn till de andra kvinnorna eller anständigt uppförande-
- blev de pulserande explosionerna i underlivet hela hennes värld.
Vem vet hur det hade slutat, om det inte just då, gudskelov-
- kom en person som tvingade henne till försvarsställning?
Skynda er att komma, miss Grace.
Hon är död.
Jag vårdade henne så gott jag kunde.
Jag gav henne det fina köttet.
Hon åt det.
Men hon är död.
- Kom hit. - Hon åt det ju.
Nej, hon åt inte. Den här åt.
Ska du berätta det?
Jag var så hungrig.
Jag blir så yr.
Mina ben värker när jag är hungrig.
Vår vän och Claires älskade Wilma besökte oss när vi sov.
Hon tömde Claires tallrik varje natt. Det var enkelt genom fönstret-
- som kan öppnas utifrån.
Jag har ätit så mycket jord i mitt liv.
Mina tänder klarar inte mer.
Hon dödade vår lilla flicka.
Jack, hon var sjuk.
- Miss Grace... - Hon var sjuk, Jack.
Rose pressade henne inte till att äta för hon åt på natten.
Wilma ska straffas för att hon dödade min dotter.
Vi ska rösta om det. Wilma ska straffas för att ha dödat min dotter.
Jag kräver rättvisa. Annars dödar jag henne själv.
Låt mig gå.
Sluta!
Vi pratar om det i morgon! Sluta!
Således samlades man redan nästa kväll-
- under Manderlays förunderliga klara, blinkande stjärnhimmel.
Nu har alla talat, Wilhelm. Wilma visade inte Claire någon nåd.
Hon ska inte heller visas någon nåd. Hon ska dö.
Jack... Vi får inte tillbaka Claire genom att döda gamla Wilma.
Vi kräver bara rättvisa.
Ni har själv sagt att vi har rätt till den.
Jag föreslår...
...att hon förvisas från Manderlay för att ha stulit mat i nödens stund.
Det överlever hon ändå inte, så gammal som hon är.
Vi vet inte om maten hade gjort någon skillnad för Claires öde.
Wilma kunde inte veta om det skulle döda henne.
Men hon struntade i om hon riskerade någon annans liv.
Det gick ut över vår lilla flicka.
Wilma såg bara tallriken som ingen rörde. Hon var hungrig.
Vad tror du att vi andra var? Alla andra följde avtalet.
Vad tror ni att lilla Claire var?
Vi är alla hungriga. Det gör det bara ännu värre.
Så jag vill be er om...
...att rösta om Jacks och Roses förslag.
Alla som tycker att Wilma förtjänar att dö-
- ska räcka upp handen.
Tack. Tack, allihop.
Stanna.
Är det inte vi som bestämmer här? Det har ni hela tiden sagt.
- Men det är kanske bara ibland? - Nej, det är hela tiden.
Är ni här för att försvara våra beslut?
Låt mig gå och göra det.
Nej.
Om någon ska göra det, ska det vara jag.
Det ska inte vara en hämndaktion.
Det går bra för mig. Bara hon lider lika mycket som Claire.
Det är upp till mig.
Jag meddelar när det är över.
Var snäll och berätta...
...vad de bestämde.
Ska jag dö?
Nej, Wilma, du ska inte dö.
Vad menar du?
Jack vann inte omröstningen. Du ska inte dö.
De trodde inte att Claire skulle ha ätit maten.
Och hon hade ändå dött av lunginflammation-
- efter sandstormen.
Sa de verkligen det?
Ja, det gjorde de.
Du kan omöjligt föreställa dig hur hemskt väntetiden var...
Jag är så trött.
Ja, jag vet. Det vet jag.
Men nu kan du sova gott.
Ja... det kan jag.
Lägg dig ner och sov.
Du är den dotter jag aldrig fick.
Lägg dig nu.
Stannar du tills jag har somnat?
Ja, Wilma.
Lägg dig nu.
Kapitel sju Skörd
Äntligen kom skörden.
Bomullen åkte ner i säckarna.
Trots de få buskarna blev det en fin skörd.
Det var att alla prövningar hade gjort bomullen extra vit.
Även till låga priser skulle skörden ge mer än någonsin.
Inget var som förr, men skörden var lika exakt som den brukade.
Så snart den sista bomullen var i säcken anlände svalorna.
De föll ner från himlen, ner mot träsken.
Alla betraktade dem med avund-
- och för en stund var det större än hela världens ord och politik.
Den gamla rensmaskinen stod klar. Det hade den gjort i en vecka.
Smord, isärplockad och monterad igen av Sammy, med hjälp av Niels.
De två gick bra ihop. Niels var fullständigt utan humor-
- så clown-negern Sammy hade med en viss lättnad gett upp-
- att underhålla honom med sina dåliga skämt.
Edvard?
Jag kände nästan inte igen dig. Du har bytt klädstil.
Din far tyckte att det var på tiden. Han går in för nya affärer.
- Är pappa här? - Nej. Jag har en hälsning från honom.
Han kommer på måndag om en vecka, klockan åtta.
Han väntar i bilen utanför i en kvart och inte en sekund till.
Som han gjorde i Dogville, och som han gjorde med din mor...
- Då han friade till henne. - Ja.
Om du ska med, måste du stå där annars åker han vidare.
- Jag har förstått. - Bra, då åker jag igen.
- Ta hand om dig, Grace. - Detsamma, Edvard.
Säg till pappa att nya tider har kommit till Manderlay.
Men Grace hade inga tankar på att följa med sin pappa.
Hon hade sitt eget liv nu och det passade henne fint.
Men hon skulle vara vid grindarna. Hon skulle visa honom-
- vad hon hade uppnått: Ett nytt och bättre Manderlay.
Det var examensdag för Stanley och familjen.
Det hade gått bra på sistone-
- men Stanley drack alltid en öl med mr Miller-
- och ingen kunde hindra honom från att avslöja vad som hade hänt-
- och förstöra allt.
Wilhelm var emot att låta de vita tala med chaufförerna.
Men Grace litade på dem.
Dumma nigger! Är du helt oduglig?
Ursäkta, mr Mays.
Jag skojar bara.
Lurad.
Stanley Mays och familjen klarade sin examen.
Samma kväll utnämnde Grace dem till amerikaner.
De fick resa, men valde att stanna.
Man pratade om att anställa familjen och Stanley Mays.
Snart hade dagarna gått och pengarna var på banken-
- där den stolte Timothy hämtade dem till häst.
Niels och Sammy lagade bilen utan att använda manualen.
- Tack för allt. - Tack själv.
- Vad gör ni nu? - Jag vet inte.
Ni kan ju alltid bli gangstrar igen.
- Var är mr Robinson? - Nere i stugorna och tar avsked.
Grace var rörd över hans intresse för de före detta slavarna.
Men det kändes rätt när de åkte.
Grace skulle ta farväl till makten.
Modiga och starka dina män och kvinnor
hellre det än korn och vin
gör oss värdiga Gud i himlen
ty denna stora jord är din
hjärtat öppnas som våra dörrar
givmilda händer och en själ så fri
Alabama, Alabama
dig i trohet hyllar vi
Han tittar på dig.
- Nej. - Han tittar på dig.
- Nej. - Gangstrarna är ju borta nu.
När du var chefen var han gäst i ditt rike.
Nu är du gäst i hans.
Jag tror att han vill ha dig nu.
Han ska få något att äta. Jag hämtar honom.
Vill du ha lite mat?
Tyst, kvinna.
På Mams sovrum minns Grace Floras prat om intima detaljer.
Hos munsier följde samlaget urgamla traditioner.
Det skulle inte vara något för Grace-
- inte med hennes moderna tankar om jämställdhet mellan könen.
Men Grace hade lämnat sina progressiva ideal vid bordet.
Nu hände äntligen det hon hade drömt om.
Men det var mer bisarrt än erotiskt.
Grace bestämde sig för att hålla fast vid den tanken.
Vakna, Timothy.
Timothys häst hade kommit ut ur stallet och en bål hade tänts-
- medan Grace sov.
- Vad hände? - Det kan jag inte säga.
Om ni vill ha ett klart svar måste ni fråga någon annan.
- Gangstrarna tog pengarna. - Va?
Gangstrarna tog pengarna. Det är svaret.
- Det är ett klart svar. - Ja, absolut.
Varför tror du det?
När festen var över reste sig alla från bordet-
- för att se pengarna.
Timothy hade gömt dem bakom den röda sluttningen.
Han skulle hålla ett öga på dem, men han var inte där.
Lådan hade öppnats. Den var tom.
En av gangstrarna grävde upp den under skenet av att säga adjö.
Men han kunde inte ha gjort det ensam.
Någon hade berättat var lådan var.
Sammy ville inte erkänna att det var han.
Även om han umgicks mycket med Niels.
Så började alla ropa och skrika...
...folk var arga och ingen lyssnade.
Stanley Mays och familjen kom undan.
Men Philomena och Bertie fick hemska skärsår.
Elizabeth är också död. Men det var en olyckshändelse.
Det var för tidigt att skicka bort vapnen.
Vi var inte redo ännu.
För en gångs skull var Grace stum.
Hon klandrade sig själv för sin kommentar till gangstrarna-
- om att återuppta sitt tidigare yrke.
- Jag får inte liv i Timothy. - Det tror jag säkert.
Han drack tre flaskor sprit före middagen.
Munsier dricker inte.
De kanske gör det vid speciella tillfällen.
Det är verkligen livat här.
Sa jag inte att jag aldrig ville se er här igen?
Jag är inte här för att ingå något avtal, utan för att avsluta ett.
Jag hoppas att ni inser att jag är en ärlig man.
Jag var inte tvingad att komma.
Här är era 80 procent.
En fin liten hög.
- Är det pengarna från vår skörd? - Det skulle jag tro.
Det är ju den tiden på året.
Jag spelade lite med en ung man...
Jag visste att han kom härifrån.
Så här kommer jag med er andel.
Ni kanske misstog er på mig?
Vem vann ni alla pengar från?
Det är för en dag sen nu. Jag skulle ha kommit tidigare...
...men jag åkte förbi en svart bil med herrar i mörka rockar.
De körde efter mig och skrek att jag skulle dö.
Att jag var en lurendrejare som tog från botten.
Vilken anklagelse. Det tog tid att komma undan dem.
Vem var det?
Det var en neger som kom ridande. Vad hette han nu?
Timothy...
Ja, precis.
Han hette Timothy.
Han är en munsi. De spelar inte om pengar.
Jag vet. Det är ju mitt område.
Det är omöjligt att släpa dem till spelbordet.
Men han är ingen munsi. Han är en jäkla karl.
Han fortsatte vara det hur många gånger han än förlorade.
Han berättade för alla att han var en munsi.
Flickorna föll som käglor för hans munsi-historier-
- om stolta afrikaner och konungasläkter.
Alla gammeldags dygder. För att inte nämna accenten.
Det gjorde det lättare för honom att komma i säng med flickorna.
Jag ska inte utnyttja er tacksamhet. Sån är jag.
Jag kom också att tänka på dagens motto.
Man säger att mansierna är mer välutrustade än munsierna.
"Munsierna är förnäma och aldrig fulla"-
- "men mansierna, de kan knulla."
Vi ses. Vi kan prata affärer en annan gång.
Grace slog upp sidorna med indelningen av Manderlays slavar.
Var fanns Timothy? Jo, det stod en etta vid hans namn.
En stolt slav, som hon tidigare läst.
Eller stod det så?
Hon undersökte handstilen noga-
- och jämförde den med Elizabeths sjua.
Den behagfulla negern, kameleonten, som var expert-
- på att anpassa sin personlighet till det som åskådaren ville se.
Nu såg Grace det.
Det stod inte en etta vid Timothy, utan en sjua.
Hon hade velat se den som en etta.
Det stod en kommentar bredvid Timothy:
"Var på din vakt, djävulskt smart."
Kapitel åtta, där Grace gör upp med Manderlay och filmen slutar
Grace hade kallat alla på Manderlay till ett sista möte.
Hon hade bestämt sig för att lämna stället för evigt-
- och åka med sin far när han kom.
Alla är här.
Jag övertalade kollektivet att samlas och hålla två omröstningar.
Det kan inte längre vara min angelägenhet.
- Var inte så säker på det. - Men det är jag.
Jag har kommit för att säga farväl.
Ni har hållit två omröstningar-
- och av en händelse har jag två gåvor med mig.
Avskedsgåvor, om ni så vill.
Den första är de här.
Pengarna från skörden.
Det är 80 procent av det. En korthaj tog 20 procent i kommission.
Han lurade pengarna från någon från Manderlay på kortspel.
- Så det var inte gangstrarna? - Nej, det var det inte.
Jag ska inte dra ut på spänningen.
Mannen som ni hade utsett att vakta lådan, gjorde det.
Han övermannades av lusten att spela.
Förmodligen för att han inte är munsi...
...utan mansi.
Hur obetydligt det än må lyda.
Vilket för mig till min andra gåva.
Den här boken. Oavsett om det smärtar er, måste den fram i ljuset.
I den här boken...
...som är den mest avskyvärda bok som någonsin har skrivits-
- står Timothy uppförd som en behagfull neger-
- som kan ändra sin personlighet för att behaga åskådaren.
Jag ska slå upp det.
Det är sidan 104.
Hur vet du det? Jag trodde inte att någon slav hade sett boken.
Jag skrev den.
Det är min petiga handskrift.
Mam och jag var mycket unga när kriget slutade.
Vi var skräckslagna för den nya lagen.
Var ni skräckslagna för den?
Vi försökte föreställa oss den värld som slavarna skulle ut i.
Var de redo för den världen?
Eller rättare sagt: Var den redo för dem?
Man lovade slavarna allt möjligt, men vi trodde inte på det.
Mam bad mig att skriva ner-
- hur jag tyckte att det skulle vara om alla stannade på Manderlay.
Men ni förlängde ju slaveriet.
Det kan så vara. Men det var det bättre av två onda.
Visste de andra att du skrev boken?
De i kategori två, tre och fem... har alltid vetat det.
Några av de andra mådde bäst av att inte veta.
Nu vet alla det.
Jag skrev Mams Lag för allas bästa.
För allas bästa?
Hur vågar du säga så?
Det är ju ett recept på förtryck...
...och förödmjukelse, från början till slut.
Jag tror att ni har läst det med fel glasögon, miss Grace.
Om jag får säga så...
Så invigde Wilhelm Grace i det humana-
- med det bättre av två onda:
Mams Lag. Den gav alla mat och husrum-
- och lät dem klaga på sina herrar-
- istället för att själva ta ansvar för sina trista öden.
Middagsmönstringen var av godo-
- för platsen var skuggig mitt på dagen.
Indelningen i kategorier följde de beteendemönster-
- som människor antar för att överleva förtryck-
- för att göra livet lättare.
Så en stolt neger, inte för att Manderlay hade haft många-
- överlevde genom att se sig själv som stolt och genom tron-
- att han var mer förföljd än de andra.
Clown-negern vann mycket på att herren var förpliktad att le.
Och de andra kategorierna hade liknande fördelar.
Pengar förbjöds, så man fick spela om bomullstussar-
- och ingen familj blev ruinerad. Och så vidare.
Till sist höll Graces huvud på att explodera.
Men de är ju inte fria! Det är allt som betyder något.
Det är ett filosofisk argument.
Och det leder mig till de två omröstningarna.
Är Mams Lag fortfarande relevant?
Vi enades om att den, om möjligt, är ännu mer relevant nu.
Amerika var inte redo att hälsa oss välkomna-
- som jämlikar för 70 år sen, och det är den fortfarande inte.
Om det fortsätter som nu är den inte redo om 100 år till.
Så vi bestämde oss för att ta ett steg bakåt här på Manderlay...
...och återinföra den gamla lagen.
Jag går nu.
Vad gäller er avresa måste jag berätta om den andra omröstningen.
Som ni vet förlorade vi Mam.
Dessvärre skrämde vi bort hennes efterträdare.
Kort och gott: Vi behöver en ny Mam.
- Nej! - Ni fick alla röster.
Aldrig i livet.
Med all er idealism skulle ni kunna trivas med-
- att vaka över ett menageri av varelser-
- som inte kan överleva i det fria.
Ni sa ju att tanken på ett kollektiv skulle vara bra för oss.
Ni var så säker att ni använde makt för att övertyga oss.
Jag hoppas inte att vi måste göra detsamma.
Vad menar du? Tänker ni hålla mig fången här?
Bara tills ni förstår. Liksom ni vill ha oss att förstå.
Grindarna har reparerats och låsts.
Stängslet är i gott skick, men det är inte så högt.
Stängslet...
Tänk er bara.
Två män med ett rostigt hagelgevär och en leksakspistol.
Hur dumma tror ni att vi är?
För dumma för att bygga en stege om vi verkligen ville bort?
Grace hade ödslat så mycket tid på mötet och de kom ingenstans.
Hennes far skulle komma i sin bil vid grinden klockan åtta.
Det var om en halvtimme. Hon hade ingen stege.
Hon var ensam, omringad av många.
Hur skulle hon ta sig ut från Manderlay?
När stod en del av stängslet alltid öppet?
Grace måste byta taktik om hon skulle hinna till mötet.
Bra. Jag gör som ni vill.
Inte av mitt hjärtas godhet, men för att det är min enda möjlighet.
Och lugn, jag ska åtlyda er älskade lag.
Först måste vi ta oss an dagens ämne: Timothy.
En slav från kategori sju har begått en stöld som nästan ruinerade oss.
Eftersom Mams Lag inte anger något straff för stöld av pengar-
- måste jag vara kreativ.
Vad var det du en gång sa, Flora? Något om att plantera en flaska vin.
Jag tror att det finns en flaska vin under Timothys sadel.
Tror ni inte det?
Så det var vad jag såg där i går.
Det var minsann en flaska vin.
Det var tio minuter kvar innan hennes punktliga far skulle komma-
- och vänta utanför i en kvart och inte en sekund till.
Det fanns tid för en verbal avskedssalut.
Timothy, du behöver inte längre vara stolt och tyst.
Skrik och ropa...
...och be om nåd...
...som den mansi du är.
Den mansi du föraktar så mycket.
Det är det hat som ni när till er själva-
- som ni aldrig får mig att acceptera.
Du är en lurendrejare, det lägsta avskummet.
Wilhelm och alla ni som följer honom förråder er egen ras.
Jag hoppas att andra negrer upptäcker ert förräderi och straffar er.
Ni får mig att må illa!
Ni har säkert rätt, miss Grace.
Det är inte möjligt att håna oss nog.
Men jag förstår inte varför det gör er så arg.
Glömmer ni inte något?
Ni har skapat oss.
Det enda som hindrade henne från att piska för evigt-
- var urets muntra klockspel som anmälde hennes fars ankomst.
Hon behövde hans stöd.
Manderlay var en plats som världen med fördel kunde undvara.
Grace kände igen sin fars handstil.
"Min kära flicka," stod det.
"Så lurade du din far ännu en gång."
"Först väntade jag en kvart, men jag är snäll av mig."
"Så jag gick till stängslet, bakom buskarna"-
- "för att se om du hade det bra."
"Överraskande nog såg det ut som att du hade koll på allt."
"Jag är stolt över dig, min flicka. Jag hoppas att vi ses en dag"-
- "så att du kan säga vad du menade med 'nya tider' på Manderlay."
"Kära hälsningar från din dumme, gamle far."
Omröstningar är oöverträffade-
- men det är sällan möjligt att bestämma klockan genom debatt.
Det var uppenbart.
Grace måste på några sekunder välja i vilken riktning hon skulle fly.
Och hennes följeslagare bar faktiskt på facklor.
Grace hade bråttom och såg inte Burt, den förre rymlingen-
- med en liberal syn på andra raser som inte kom långt.
Grace var arg.
Manderlay var fastfruset i en alltför negativ bild av landet.
Amerika var otvivelaktigt mångfasetterat.
Men var det inte redo att acceptera de svarta?
Det kunde man inte påstå.
Amerika hade räckt fram handen, diskret-
- och om man vägrade att se den hjälpande handen-
- fick man skylla sig själv.
Översättning: Maria Johansson Scandinavian Text Service 2005
ANSVARIG UTGIVARE: MATS DAVIDSSON
TILL MINNE AV HUMBERT BALSAN